- מוגש על-ידי: נשיונאל ג'יאוגרפיק -
YehudaQuality :סונכרן לגרסה זו על-ידי
יש מעט מקומות אליהם קשה .יותר להגיע בעולם הזה
.אבל אין כאלה בהם קשה יותר לחיות
הטמפרטורה הממוצעת כאן בתחתית העולם
.היא 50 מעלות רגועות מתחת לאפס
.זה כאשר השמש זורחת
.זה לא תמיד היה כך
בעבר, אנטרקטיקה היתה מקום טרופי
.מיוער בצפיפות ושוקק חיים
.אבל אז החלה היבשת להיסחף דרומה
ועד שהיא גמרה להיסחף
:היער הצפוף הוחלף בציפוי חדש לאדמה
.קרח
,בנוגע לתושבים הקודמים כולם מתו או עברו הלאה לפני זמן רב
.ובכן, כמעט כולם
.האגדה אומרת ששבט אחד נשאר מאחור
אולי הם חשבו ששינויי .מזג האויר יהיו זמניים
.או אולי הם היו פשוט קשוחים
,אבל מה שלא היו סיבותיהם .הנשמות החסונות הללו סירבו לעזוב
במשך מיליוני שנים הם קבעו את ביתם
ביבשה החשוכה, היבשה, שטופת הרוחות והקרה ביותר על כדור הארץ
.והם עשו זאת בכוחות עצמם
כך שבמידה מסוימת זהו סיפור הישרדות
.סיפור של חיים בצל המוות
,אבל יותר מכל למעשה
.זה סיפור על אהבה
- משפחת הקיסרים -
,בדומה לסיפורי האהבה האחרים .זה מתחיל במעשה של טיפשות
.הפינגווין הקיסרי, מבחינה טכנית, הוא ציפור
.למרות שציפור זו קבעה את ביתה בים
אז, אם אתם תוהים מה הוא עושה כאן למעלה על הקרח
.זה, למעשה, חלק מסיפורינו
כל שנה, בערך באותו הזמן
הוא עוזב את הנוחות של ביתו הימי
.ויוצא למסע מרשים
הוא יגמע מרחקים גדולים
,ולמרות היותו ציפור הוא לא יעוף
,על אף שהוא חי בים הוא לא ישחה
.לרוב, הוא ילך
.אבל הוא לא ילך לבדו
.זהו חודש מרץ, הקיץ נגמר
וחורף קוטבי ארוך נוסף עומד להתחיל
הציפורים אכלו במימי הים במשך שלושה חודשים
עכשיו, בטניהם מלאות
.זה הזמן למצוא בני זוג
אזור הרבייה שלהם יכול להיות במרחק של עד 110 ק"מ
כדי להגיע לשם הם ילכו .יומם ולילה ברציפות
.לעיתים במשך שבוע
.זהו מסע ארוך, מסוכן ונראה כבלתי אפשרי
.וכמה מהם לא ישרדו אותו
ובכל אופן, כאשר אחרון הפינגווינים עולה לבסוף על הקרח
צעדתם הארוכה תתחיל
.בדיוק כפי שהיה במשך אלפי שנים
.היעד תמיד זהה
.הדרך, לעומת זאת, לא
הקרח עליו הציפורים נעות .לא מפסיק לזוז ולהשתנות
מחסומי דרכים חדשים יופיעו .כדי לבלבל אותם מדי שנה
.איננו בטוחים כיצד בדיוק הם מוצאים את דרכם
.אולי הם הסתייעו בשמש
.או בכוכבים
או אולי, מעצם העובדה, שהם צעדו בדרך הזו במשך אלפי דורות
.הם מודרכים על ידי מצפן בלתי נראה בתוכם
.הם לא נשארים נטועים במקומם לאורך זמן
.לבסוף, אחד מהם ימצא את השביל
.והמסע ימשיך
,כשהם יתעייפו מההליכה .הם יתנו מנוחה לרגליהם
.הם ישתמשו בבטניהם במקום זאת
.צעדתם היא בדרך כלל מצעד חינני
.אבל לא תמיד
.בכל יום הטמפרטורה יורדת עוד קצת
.והשמש שוקעת מוקדם יותר
,מזג האויר נעשה קשה יותר .באופן מורגש, כמעט מדי שעה
.כעת שיירות דומות מתקרבות מכל הכיוונים
ולבסוף, לעתים קרובות באותו היום
אפילו בסביבות אותו הזמן
הם יגיעו למקום בו כל אחד מהם נולד
.כאן הם יזדווגו בבטחון יחסי
הם עכשיו רחוקים משפת הים .במקום בו אורבים הטורפים
וקירות הקרח הגדולים יספקו הגנה מסוימת מהרוחות הקשות
אבל, הסיבה האמיתית שבעטיה הם בחרו במקום זה
נמצאת מתחת לרגליהם
.הקרח עבה יותר כאן
הוא ישאר מוצק עד הקיץ
כך שהצעירים שלהם ישמרו מליפול למים
אל הים המקפיא
וכך, כשהגיעו
:הם מתחילים למלא את מטרת מסעם
.מציאת בני זוג
.איננו יודעים בדיוק מה הם מחפשים בשותפיהם
.אנו רק יודעים שהם, למעשה, מחפשים
.אנו יודעים גם, שהם מוצאים את מה שחיפשו
.הפינגווינים הקיסריים הם מונוגמיים בערך
.הם מזדווגים עם שותף אחד בלבד בשנה
מה שאומר שלכל עונה חדשה יש כללי משחק חדשים
היות שיש פחות זכרים מנקבות כאן
מעשי עוינות בין הגברות הם בלתי נמנעים
זכר תפוס הופך בין רגע לבלתי נגיש
כך שמדי פעם, נקבה תנסה להפריע לחיזור
.לזכרים, לא נראה שזה מפריע
,הם ממתינים לסיום הקרב .ומנצלים את הזמן לטיפוח
.הם, באמת, לא כל כך שונים מאיתנו
.הם עושים פרצופים
.הם עושים קולות
.הם עושים פוזות
.ומדי פעם הם יעסקו בספורט מגע
,תוך מספר שבועות מועט בצורה זו או אחרת
.רובם מצאו את האחד שחיפשו
לשמונת החודשים הבאים
.שני אלה ישתתפו בעסקים עתיקים ומורכבים
.תהיה רכות
.תהיה פרידה
.יהיה איחוד
,ואם השותפות שלהם צולחת .יהיו שם גם חיים חדשים
בינתיים, הם ממתינים
לביצים ולחורף הברוטאלי
.שיעשה ככל יכולתו להרוס את הביצים הללו
כשמגיע חודש מאי כמעט ונעלם האור מהשמיים
.והטמפרטורה ממשיכה לצנוח
ולאלו שהחלו לצעוד מאוחר מדי
או שנשרכו מאחור בגלל חולשה או רעב
.התקווה להישרדות רחוקה עכשיו
.לפינגווין הבודד אין סיכוי כנגד קור החורף
הוא פשוט ידהה וייעלם
.יספג ע"י הלבן העצום שמסביבו
כשיורד החורף
ההגנה היחידה של השבט כנגד הקור המקפיא
.זו הקבוצה בעצמה
זה כמעט כמו שהם יוצרים .אורגניזם חדש לגמרי
החיות המצופפות יוצרות מסה נעה אחת
אשר מתוכננת למטרה האחידה של שמירת החמימות
.סערת החורף הראשונה הגיעה אליהם
,תוך מספר שבועות מועט .ימים יעברו ללא שום אור
,ירחים באים והולכים במה שבקרוב יהיה לילה נצחי
ולבסוף, ביום אחד בתחילת יוני
.אנו נזכרים מדוע הם הגיעו לכאן
ברגע בו מופיע הביצה, .היא מוסתרת מידית מהקור
הלב הזעיר הפועם בתוך הקליפה לא יכול לשרוד
.יותר מאשר רגע חשיפה אחד לאויר הקפוא
:מעכשיו הלאה, לזוג יש מטרה אחת בלבד
.לשמור את ביצתם בחיים
.האם הרעבה חייבת לחזור מיד לים כדי לאכול
אך לפני שהיא עוזבת, היא חייבת להפקיד את השמירה על הביצה בידי האב
,כמה, זוגות צעירים, ככל הנראה .אימפולסיביים או נחפזים מדי
.ובתוך רגעים ספורים, עסקיהם מגיעים לסיום
הם יכולים רק לצפות
כשהקרח תובע לעצמו את ביצתם
.ואת החיים שבתוכה
.שותפותם של הזוג הזה הסתיימה
.המסע הארוך היה לריק
ומבלי סיבה להשאר
.הם ינדדו בחזרה לים
.זוגות אחרים איבדו, גם הם, את ביציהם
כאשר אצל אחרים
.השותפות עומדת להשתנות
בסבלנות אין קץ
הזוג מתרגל את הצעדים להם יזדקק להעברת הביצה
.מהאם לאב
הם מתרגלים את הבלט המסורבל הזה עשרות פעמים במידת הצורך
ואז, בזהירות רבה
.הם יבצעו את הריקוד
וכעת מתחיל אחד מתפקידי הטבע
.המדהימים ומעוררי החיבה להתגלות
זה הפינגווין הזכר אשר .יטפל בביצתם היחידה של הזוג
בשעה שהאם אוכלת ואוספת אוכל להביא בחזרה לרך הנולד
יהיה זה האב שיגן על הביצה .מפני הרוחות העזות והקור
הוא יצור קן לביצה, מעל טפריו
וישמור אותה בטוחה וחמימה תחת קפל עור בבטנו
.והוא יעשה זאת במשך יותר מחודשיים
לאחר שמסרה את הביצה
.האם המותשת חייבת לעזוב במהירות
.היא חייבת לאכול בקרוב, אחרת תמות
עם התקדמות החורף
.האב ייבחֵן בקשיים רבים
.גם האם תיבחן
מסע החזרה שלה לים קשה יותר, משמעותית
.מהמסע המקורי שלה לאזור הקינון
.קר יותר עכשיו
.והיא איבדה כשליש ממשקל גופה בייצור הביצה
.היא גוועת
.כמובן, שגם האב קרוב לגוויעה
.אבל עבורם, ארוחה היא דבר הנמצא במרחק
כאשר זמן הערנות שלהם מעל הביצה הסתיים
האבות יצטרכו לשרוד ללא מזון
.במשך יותר מ-125 ימים
והם יעמדו באחד החורפים
.האלימים והקטלניים ביותר על פני כדור הארץ
.הכל למען הגוזל
כשהאבות מתמקמים להמתנתם ,הארוכה באזורי הגידול
.סערת החורף השניה מגיעה
.הטמפרטורה כעת היא 60 מעלות מתחת האפס
וזה מבלי לקחת בחשבון את הרוח
.שיכולה לנשוב במהירות של 160 קמ"ש
למרות שהם מסוגלים להיות אגרסיביים בשאר הזמן
.בתקופה הזו הזכרים רגועים לחלוטין
קבוצה מאוחדת ומשתפת פעולה
הם נצמדים אל מול הסערה ע"י .איחוד אלפי גופותיהם למסה אחת
הם יעשו משמרות
כשכל אחד מהם יבלה חלק מהזמן במרכז החבורה
.שם חמים יותר
תוך כדי התזוזה
.האבות יאזנו את ביציהם כמו לוליינים על חבל דק
.האמהות המותשות צעדו 110 ק"מ
הן חזרו עכשיו למקום ממנו .התחילו לפני שלושה חודשים
.אך הן אינן קרובות, כלל וכלל, לשפת המים
קרח חדש נוצר לאורח החוף
ומכריח אותן ללכת קילומטרים נוספים כדי להגיע לים
.המזון, למעשה, נמצא כמה סנטימטרים מתחתם
.אבל, אין להן דרך להביא אותו לכאן
כדי לשרוד הן צריכות להגיע לקצה הקרח החדש
.או למצוא איזה פתח אחר
.לעיתים החיפוש הזה יארך ימים
מטבע הדברים, אחרי ההליכה הארוכה הן להוטות לחזור אל המים
.לפעמים, להוטות קצת יותר מידי
הן יכולות לעצור את נשימתם במשך יותר מ 15 דקות
ולצלול לעומק של 500 מטר
להתקרב לקרקעית הים עצמה כדי לצוד דגים, סרטני קריל ודיונונים
הן גם שוחות לאורך הקרח ממש מתחת פני הים
.בחיפוש אחר דגים שנתקעו שם
בשעה בה האמהות ממלאות את בטניהן הריקות
האבות נאחזים בחיים על פני השטח
.בנסיון לשמור את הביצים בטוחות וחמימות
הרוח, מדי פעם, תביא שלג .כדי להרוות את צימאון הזכרים
הם נמצאים עכשיו ללא מזון .במשך יותר משלושה חודשים
כל יום מביא מקרב אותם .לאפיסת כוחות ולרעב
לבסוף, כמה, בדך כלל הזקנים יותר
פשוט יירדמו
.וייעלמו
.עכשיו כמעט כל הזמן חשוך
.ואם כל סופות השלגים עומדת להגיע
האבות עושים עכשיו מאמץ מיוחד
.לצרף את גופיהם יחד ולהתנגד לזעף החורף
מעליהם, אורות הדרום מרצדים כעקרון יומם ולילה
.היות שעכשיו יש כמעט רק לילה
האמהות הרעבות הן לא היחידות המאושרות מחזרתן לים
.טורפיהן, לרוע המזל, שמחים גם הם על חזרתן
במכת מלתעותיו
.כלב הים הנמרי לוקח, למעשה, שתי נפשות
זו של האם שנלכדה
,וזו של גוזלהּ, שעדיין לא נולד ולעולם לא יוזן
עם הגיע חודש יולי הנקבות יודעות .כי הגיע הזמן לחזור לקניהן
וכך, בפעם השלישית השנה, .האמהות עושות את הצעדה הארוכה
רק שהפעם
.הן ילכו בחשכה
הלילות המורעבים והקפואים נמשכים
.ללא סוף נראה לעין
עד שלבסוף
.החשכה מתחילה בנסיגה איטית
לאחר חודשים רבים, האור חוזר להופיע בקוטב הדרומי
.אבל רק באופן זמני
ועדיין
.זה מספיק
.הניצחון שלהם על החורף מתחיל
.מאמציהם לא היו לשווא
על אף חזרתו של האור
.החורף רחוק מלהסתיים
.הגרוע ביותר, למען האמת, עדיין לפניהם
לא משנה כמה קר, או כמה הם רעבים
.האבות חייבים להמשיך להתנועע
.שאילולא כן, הם ימותו
אבל אז
.בכל יום עוד ביצים יבקעו
.אבל הגוזל הזה רעב
.הוא זקוק למזון שבבטן אימו
.אך גם אביו רעב
.הוא לא אכל במשך ארבע חודשים כמעט
,אם בת זוגו לא תגיע בקרוב הוא יאלץ לנטוש את ילדו
.ולחזור לים כדי לאכול בעצמו
.לא תהיה לו ברירה
אבל ישנו נשק סודי אחד .כנגד רעבו של הרך הנולד
.האב מוציא בשיעול חומר חלבי
למרות רעבו הוא, הארוחה הזעירה הזו הועברה
לקמט קטן בגרונו
.בדיוק בשביל הרגע הזה
הסעודה הקטנה הזו תשאיר את .הגוזל בחיים יום ואולי יומיים
בתקווה שזה יהיה מספיק .זמן בשביל האמהות להגיע
.לכמה זה כבר מאוחר מידי
האמהות מעלות את הקצב שלהן
.כמו מרגישות את הדחיפוּת
הן מדשדשות במהירות האפשרית
.גוררות את בטניהן המתפקעות קילומטר אחד אחרון
.ואז, לבסוף, הן חוזרות
למצוא אחד את השני בקהל העצום
.הפינגווינים חייבים לסמוך על השמיעה ולא על הראייה
,בשעה שהן מקיפות האמהות החוזרות צווחות בחוזקה
.וממתינות לקריאתם החוזרת של בני זוגן
.הקולות מחרישי אוזניים
ועדיין, איך שהוא, כל אחת מהן תשמע את שירתו של בן זוגה
.הזוג מצא אחד את השני
.האם רואה את גוזלה בפעם הראשונה
ולבסוף
.המשפחה ביחד
וכפי שעשו עם הביצה
ההורים עכשיו מעבירים בזריזות .את הרך הנולד מאחד לשני
כעת זהו תורה של האם להגן .על גוזלה מפני הקור העז
האב וגוזלו שרים האחד לשני
.מוודאים שהאחד יכיר את קול האחר
זוהי הדרך היחידה בה יוכלו השניים .למצוא האחד את השני עם חזרת האב
בשעה שהגוזל נהנה מארוחתו האמיתית הראשונה
.האב מתכונן לנתק את הקשר בניהם
.אין זה קל לביצוע
.האבות היו ללא מזון מעל לארבעה חודשים
.הם איבדו עד מחצית ממשקל גופם
אך עדיין הם חייבים לצעוד
יותר מ110 ק"מ
החלק הזה של המסע יכול להיות הסיבה מדוע ישנם פחות זכרים מנקבות
בכל שנה כמה מהאבות החדשים הללו לא יצליחו לחזור לים
.בדומה לשמש, הגוזל מתחזק בכל יום
.אולם, הם עדיין לא מוכנים לעזוב את אמהותיהם
בבוא הזמן, לאחר שנחו מעל כפות הרגליים של אמהותיהם במשך אלף צעדים
כמו ילדה הלומדת לרקוד על נעלי אמהּ
.הגוזל יעשה את צעדיו הראשונים לבד
עם חזרת הרוח
.הטמפרטורה צונחת
.השנה החורף עוזב בקול תרועה רמה
זוהי הסערה הראשונה של הגוזלים החדשים
.ורבים מהם לא ישרדו אותה
כשתידום הרוח
.יחל החיפוש אחר גוזלים אבודים
.כמה שמרו על חמימות על ידי התקבצות יחד
.לאחרים לא שיחק המזל
.האובדן בלתי נסבל
בכל שנה איזו אם שכולה תגיב ליגונה
.בצורה שלא תעלה על הדעת
מאחר שאיבדה את גוזלהּ
.היא תנסה לגנוב מאחרת
.אבל הקבוצה לא תאפשר את זה
.משחזר לחזקת אימו, הגוזל לא ממהר לעזוב שוב
על אף שהכירו האחד את השני רק ימים ספורים
.הקשר בין האם וולדה חזק בצורה מפתיעה
במהלך השבועות הקרובים
.זה ילך ויתחזק
אחיזתו של החורף נחלשת לאיטה
.והגוזלים מתחילים לרוץ בחופשיות
.כמה זקוקים למעט עידוד
אך לבסוף
.כולם מוצאים את דרכם
יכול להיות שהחורף הסתיים
.אך לא הסכנות
.זה סוף אוגוסט כעת
וזה הזמן לאמהות לחזור ולאכול פעם נוספת
על כמה
.התפתחות זו איננה מקובלת
.אך היא גם אינה פתוחה לדיון
הואיל והם מבוגרים דיים כעת
.הגוזלים מושארים לבדם בפעם הראשונה
עם בוא האביב
מצבורי הקרח סמוך לשפת הים מתחילים להינתך
.ומקצרים את המרחק בין הים ואזורי הקינון
לא עובר זמן רב לפני שוב האבות
.עם בטנים מלאות מזון
הגוזלים יתקבצו במהרה לקבל את פניהם
.וישמיעו את קריאתם
האבות החוזרים יקיפו את הגוזלים הנרגשים ויקשיבו
.עד אשר הוא ישמע את גוזלו קורא
.חלקם לעולם לא ימצאו את גוזלם
הגוזלים הצעירים מתו
מקור או רעב
.או מידי טורפים שונים
אך לגבי אלו אשר מוצאים את צעיריהם
.המפגש המחודש מלא שמחה
ומהר מאד, בטניהם של הגוזלים .הצעירים תתמלאנה מחדש
במהלך החודשים הקרובים,ההורים יקחו תורות
.בהתניידות הלוך וחזור לים, להביא אוכל
ופעם בפעם
,המשפחה החדשה יכולה, למעשה לבלות קצת זמן ביחד
עם בוא ספטמבר הקרח מתחיל להידקק ולהיסדק
הים מתקרב, דבר המאפשר להורים .ללכת הלוך וחזור בתדירות גבוהה יותר
מעיל הנוצות החדש של הגוזלים הוא כעת עבה ומלא
.במידה מספקת כדי להגן עליהם לבדם
ובבוא נובמבר הים נמצא במרחק של כמה מאות מטרים
מאזורי הקינון
עם התכת הקרח
.המשפחה החדשה מתכוננת ללכת בדרכים נפרדות
הזוגות, שהיו נעולים יחדיו במשך תשעת החודשים האחרונים
בפולחן העתיק שלהם, של לבוא וללכת
.יפרדו עכשיו בפעם האחרונה
והחברים החדשים שלהם יסתכלו על
.השבט חוזר לביתו, לבסוף
במהלך שלושת החודשים הקרובים
הם ישרצו במים החמימים והעשירים של הקיץ הקצר שלהם
הם יאכלו
.והם ישחקו
ומרבית הסיכויים הם
.שגוזליהם לא יראו אותם שוב
הם ישארו כאן לבדם וללא השגחה למשך מספר שבועות נוספים
.יגדלו ויתחזקו
הקרח ממשיך להינתך
.מחזיר את המים השאולים לים
ומזמנים את הפינגווינים הצעירים
.אל הים גם כן
זהו חודש דצמבר כעת
.והם מוכנים לעזוב את המקום בו נולדו
למרות שהם מעודם לא ידעו את הים
או נגעו בו
הם, בדומה להוריהם
.של הים
וכך, יום אחד
הם יקפצו
.וילכו הביתה בפעם הראשונה
.במשך ארבע שנים הגוזלים יחיו בים
אולם כאשר אור השמש יתחיל להיעלם בסוף שנתם החמישית
והימים החמים יתחילו להתקרר
.גם הם יטפסו מחוץ למים
והם יצעדו
בדיוק כפי שעשו במשך מאות שנים
מאז שהחליטו הפינגווינים הקיסריים להשאר
לחיות ולאהוב
.במקום הקשה ביותר על פני כדור הארץ